Трансдисциплінарний підхід до підвищення кваліфікації викладачів вищої школи в умовах воєнного стану і повоєнного періоду - Лучанінова, Ольга Петрівна (Імідж сучасного педагога, 2023)
Освіта – неперервний процес, де людина найшвидше адаптується. Викладач переосмислює свою роль в освітньому процесі й готовність до якісних змін. Традиційне підвищення кваліфікації викладача вищої школи сьогодні переосмислюється. Автор намагається розкрити важливість трансдисциплінарного підходу до підвищення кваліфікації викладача. Маючи професійну діяльність як базис, викладач розуміє, що в умовах поточної реальності – війна, зруйновані заклади, онлайн-освіта – треба постійно змінюватися й відповідати соціальному замовленню суспільства і вимогам до підготовки студента. Треба зазначити, що в умовах воєнного стану існують умови життєдіяльності освітнього простору закладів вищої освіти – цифровізація, змішане навчання, особливості онлайн-комунікації учасників освітнього процесу. Ці умови одночасно є елементами адаптації викладача до зовнішніх і внутрішніх змін. Цікавою формою підвищення кваліфікації для викладачів є нові формати проведення круглих столів, наукових фестивалів, форумів, традиційних конференцій, літніх шкіл із міжнародною участю тощо. Трансдисциплінарний підхід дозволяє викладачам комбінувати дисципліни, набувати додаткові знання та навички для розширення своїх фахових можливостей і кар’єрного зростання. Мета статті: охарактеризувати трансдисциплінарний підхід до підвищення кваліфікації викладача та роль цього процесу в умовах воєнного стану та повоєнний період; розкрити самоосвіту викладача вищої школи як індивідуальну форму підвищення його кваліфікації (участь у форумах); уточнити поняття «самоосвіта викладача» через трансдисциплінарний підхід. У статті використано аналіз, синтез науково-педагогічної літератури з теми дослідження; вивчалися нормативні документи щодо підвищення кваліфікації науково-педагогічних працівників нової середньої та вищої шкіл; узагальнено висновки. Теоретичне значення. Уточнено низку понять до теми. Індивідуальна форма самоосвіти викладача є синтезом знань і вмінь його освітньо-культурного і професійного рівнів, взаємодоповнюваність і розвиток духовної та професійної культури викладача, спрямований на професійну й культурну самореалізацію його особистості, оптимальне виявлення потенційних творчих сил. Викладач має бути завжди в неперервному самопізнанні, самовдосконаленні. Автор наводить приклад такої індивідуальної форми як участь у роботі форумів. Практичне значення – опис роботи форумів, які сприяють підвищенню кваліфікації викладача як професіонала й особистості. Прагнення викладача до самоосвіти є частиною хьютагогіки, філософією якої є вміння навчатися потрібному, що відповідає потребам особистості і суспільства.